Ännu ett fint semesterställe i Pegasus-galaxen.
Var är alla?
Det kommer rök ur skorstenarna. De är inomhus.
Jag förstår dem. Jag avskyr fuktig kyla.
Vi kollar här.
Goddagens.
- Vem är ni? - Sheppard.
Det här är Teyla, Ronon, McKay.
- Kommer ni från Ratira? - Nej.
- Från andra sidan bergen? - Lite längre bort.
Då har ni rest långt. Ni behöver mat och dryck.
Sätt er.
Det kommer visst inte mycket främmande hit.
Nej. Speciellt inte när det är mörkt.
- Varför då? - Vet ni inte det?
Callup.
- Vad ska ni göra här? - Inget speciellt.
- Vi reser bara. - Då är det bäst att ni fortsätter.
Ja.
Då så.
Vänta.
Goran, du kan inte låta dem gå nu.
De ser ut att kunna ta vara på sig själva.
Det kanske inte ens börjar ikväll.
Det har gått tre månader.
Hur mycket längre tror du det tar?
- Hej. Vad pratar ni om? - Daimos.
- Aldrig hört talas om det. - Den lever i skogen.
- Den ska snart äta. - Och vad är det?
- Någon slags djur eller... - Det är en varelse.
Det liknar en människa, men det suger livet ur kroppen på en.
Det lämnar bara ett torrt skal.
Det låter bekant.
Vi vet att ni inte är vana att träffa främlingar,
men vi kan kanske hjälpa er med ert lilla problem.
Vi är vana att hantera sådant.
Vi kallar dem Vålnader.
Varelserna från berättelserna? Från tiden för urgallringarna?
Så ni har hört talas om dem.
Ja, men berättelserna är ofullständiga.
De berättar om stora skepp men de beskriver inte Vålnaderna.
Det finns några som gissade att daimos kan vara en av dem.
Varför då?
För att den också kom från himlen.
Det var för tio år sedan.
Ett skarpt ljus uppenbarade sig över byn...
...och störtade bland kullarna.
Vi visste inte vad det var, men folk var skräckslagna.
Skynda er in i huset.
Jag tog med några man för att undersöka.
Vi hittade vraket, några skadade överlevande.
Vi visste inte vad de var.
Vi tog inga risker.
Vi slaktade dem, brände kropparna.
Klokt beslut.
Tyvärr fick vi inte alla och fast ingen av oss såg det,
så överlevde tydligen en av dem.
Den tog sitt första offer den natten.
Vi försökte spåra den, men lyckades inte.
Den har varit där ute sen dess. Den äter tre, fyra gånger per år.
Tar två eller tre personer per gång.
Två år efter kraschen, så tog den min son.
Är det allt? En Vålnad i skogen?
- Ja. - Jag är klar innan gryningen.
Vi går tillsammans, i dagsljus.
Ska ni verkligen hjälpa oss?
Som han sa, det är bara en Vålnad.
Det vore rent av ohjälpsamt att inte göra det.
I så fall, så bjuder jag.
Glöm inte maten.
- Vad? - Är det sant?
- Ska ni jaga daimos? - Det verkar så.
Den har visst två huvuden och kan förvandla en till sten.
Det stämmer inte.
Min farbror säger att den tar mig om jag inte gör mina sysslor.
Sa han det?
Om vi blir av med den, behöver du aldrig mer göra dem.
- På riktigt? - Ja visst. Gå nu.
Va?
Så vitt vi vet, så togs ingen igår natt,
men den slår snart till igen.
Vi dödar den innan dess.
Du måste vara kul på fester.
Vi pratar om hundratals kvadratkilometer skog.
Ronon har slagits mot Vålnader på egen hand
de senaste sju åren. Kan någon spåra den, så är det han.
Och hur ska han göra det?
- Bra hörsel underlättar. - Säkert.
Fortsätt.
Du då? Känner du något?
- Jag är inte säker. - Vad menar du?
Jag känner något, men det är annorlunda.
Jag kan inte förklara det.
Den är där.
Ronon! Fan också.
- Den är där inne. - Är det en Vålnad?
- Ja. - Såg du den?
- Nej. - Hur vet du det?
Ronon har rätt. Jag kan känna den nu.
En hona.
Ellia?
- Ur vägen. - Nej, snälla. Skjut inte.
Hon är inte vad ni tror.
Hon är min dotter.
- Hon menar inget illa. - Hon är en Vålnad.
Kanske det, men hon är annorlunda. Jag svär.
Låt mig gissa, en Vålnad med ett hjärta av guld?
Hon äter inte så. Hon har inte tagit ett mänskligt liv.
Hur är det möjligt?
Snälla, sänk era vapen, så ska jag förklara det för er.
- Det är ingen fara. - Far...
Jag låter dem inte skada dig.
Hon är som min egen dotter.
Bor ni här tillsammans?
Det var del av en gruva innan den senaste urgallringen.
Det ser inte mycket ut, men vi har inget val.
Folket i byn skulle inte förstå.
Jag undrar varför.
Byborna berättade att det fanns en Vålnad i skogen.
Den störtade här för tio år sedan.
För tio år sedan?
Ellia var bara ett barn. Tror ni att hon kan vara ansvarig
för dödsfallen direkt efter kraschen?
Så du känner till det?
Jag var med. Jag hjälpte till att döda de överlevande.
Men när jag hittade en ung medvetslös hona
en bit ifrån vraket...
...kunde jag inte skada henne.
Jag förde hit henne till grottan för att gömma henne från de andra.
Än idag vet byborna inte det
och ni måste lova att inte berätta det.
Hon är inte ansvarig för det som har hänt.
Vem är det då?
Jag tror att ännu en Vålnad överlevde, en vuxen.
Det är den ni måste hitta.
Men hur kan hon leva?
Först matade jag henne som vilket barn som helst
och det verkade räcka
men sen förändrades något.
Maten räckte inte längre åt henne.
Hon hade en hunger inombords som inte blev mättad.
Jag hörde berättelser om den andra varelsen, hur den livnärde sig,
och jag var rädd att Ellia skulle bli sån.
Så jag började experimentera.
Jag har stor kunskap om de kemiska egenskaperna
hos olika medicinalväxter som växer här i skogen.
Är ni intresserade av vetenskap?
Jag vet inte om jag skulle kalla det här för det, men ja.
Ellias hunger blev större,
och jag var inte säker på att jag kunde göra något,
men till slut...
...fick jag fram det här.
Ett ämne som låter Vålnader leva utan att döda?
- Det var det han sa. - Är det möjligt?
Vi vet inte tillräckligt om Vålnader för att vara säkra.
Spännande att dr Zaddik hävdar
att Vålnaden lever på vanlig mat.
- Varför? - Om han talar sanning,
så besvarar det en fråga.
Vi tror att Vålnader har utvecklats ur iratus-insekten.
Som den som satte sig på min hals för ett år sedan?
- Precis. - Jag avskyr dem.
Tro mig, jag vet.
Vi undrade om de utvecklades till Vålnader när de övertog
egenskaper hos människan som de livnärde sig på.
Det finns egenskaper hos mänsklig fysionomi som är användbara,
gång på två ben, motsatta tummar, stor hjärnkapacitet.
Men mänsklig matsmältning tjänar inget syfte för en vuxen Vålnad,
så varför ha det alls?
De äter vanlig mat som unga.
Men sedan förlorar de förmågan att livnära sig på sådan mat.
Så det är en tonårsgrej, finnar, uppror, att suga ut liv.
Nånting sånt. Frågan är, vad orsakar det?
Om det är en kemisk brist,
som en diabetikers oförmåga att bryta ner socker,
kan det kanske botas med någon slags medicin.
- Så Zaddik kanske talar sanning. - Jag vill åka dit och se efter.
Vi kan säkert få ett prov, och få hit det för analys.
Det är inte bara medicinen jag är intresserad av.
Den här unga Vålnaden kan vara viktig för vår forskning.
Vi arbetar på ett retrovirus som kan ändra Vålnadernas DNA,
och få bort insektsdelarna ur deras genetiska kod
och bara lämnar kvar den mänskliga aspekten.
Något som gör Vålnader till människor?
I princip, ja. Men vi har inte lyckats så bra,
delvis för att vi saknar levande vävnad att testa det på.
Tror du att den här flickan är villig att bidra med det?
Vi kan inte ta henne till Atlantis men jag kan ta med retroviruset
och utrustningen till planeten.
Några dagar med en samarbetsvillig försöksperson
kan motsvara månader av teoretisk forskning.
Jag behöver inte förklara hur viktigt det är för oss.
- Är hon farlig? - Hon är en Vålnad.
Fast jag måste medge att hon verkar lite annorlunda.
Kom ihåg att bladen måste vara torkade och fint malda.
- Så här? - Lite mer.
Nu...
...varför är destillering viktigt?
För att få bort giftet ur ferassin-roten?
Precis.
Vi vill väl inte att serumet ger dig en paralytisk chock?
Nej, far.
Allvarligt talat, har du nånsin sett något liknande?
Nej, det har jag inte.
Hon är olik alla Vålnader jag nånsin träffat.
Tänk om hon bara spelar?
Om hon vore en mördare, varför skulle han skydda henne?
Hon kanske spelar för honom också.
De bor här tillsammans.
Vore hon som andra Vålnader, hade han varit hennes första offer.
- Teyla, Sheppard här. - Kom.
Vi kom just tillbaka med Beckett.
Ronon följer honom till grottan. Jag ska kolla läget med byborna.
- Vad ska du säga till dem? - Jag vet inte än.
Enastående utrusting. Var har du fått tag på den?
Här och där.
Låt oss börja med att analysera din drog.
- Ja, visst. - Vill du ha lite te?
Ja, tack.
Nej, tack.
- Vill du ha lite? - Nej.
- Säkert? Det är gott. - Jag sa nej.
Kanske lite kex? Jag har bakat dem själv.
Håll dig borta från mig!
Ronon!
Det är lugnt. Ingen fara.
- De hatar mig, eller hur, far? - Nej, då.
De känner bara inte dig.
Var det nödvändigt?
Man kan lära henne bordsskick men det ändrar inte vem hon är.
Teyla, Sheppard här. Kom.
- Varsågod, överste. - Är Ellie kvart' grottan?
- Ja. - Har hon varit där hela tiden?
- Ja. Hurså? - De har funnit ännu ett offer.
Han har saknats i några timmar, så hon kan inte ha gjort det.
Zaddik kanske talar sanning.
- Vi måste försvara oss. - Där är de.
Överste Sheppard.
- Några framsteg? - Vi jobbar på det.
- Vi kan hjälpa till. - Det är inte nödvändigt.
Vi är trötta på att göra ingenting, trötta på att vara rädda.
Den jagar i dagsljus. Vi är aldrig säkra.
Ha tålamod. Vi tar hand om den.
Jag sa ju att hon inte är ansvarig för dödsfallen.
Serumet gör det onödigt för henne att döda.
- Kan du bekräfta det? - Inte än.
Det tar ett tag innan jag slutfört min analys.
Under tiden finns ännu en Vålnad där ute.
Jag tror att Ellia kan hjälpa oss att hitta den.
- Hur? - Kan jag få tala med henne?
Ja visst.
.
Får jag göra dig sällskap?
Ellia, vi behöver din hjälp.
Du kan känna av den andra Vålnaden.
Det är ingen fara.
Det är inget att skämmas för. Jag har samma förmåga.
Har du?
Jag kände dig ute i skogen, när du tittade på oss,
och redan då visste jag att du var annorlunda.
Din far har uppfostrat dig väl. Du kan skilja rätt från fel.
Du är inte som den andra.
Jag släpper inte in honom. Jag gillar inte det han visar.
Jag vet, men du måste försöka. Vi behöver hitta honom.
Du förstår inte.
Jag har försökt, men jag får inte fram någonting.
Snälla.
- Visst. - Bra.
Koncentrera dig.
Försök igen.
Jag såg en flod.
Finns det en flod i närheten?
Ja, österut.
Då sticker vi. McKay, stanna och hjälp Beckett.
- Medicin är inte min grej. - Att jaga Vålnader då?
Jag kan ju stanna och hjälpa Beckett.
Jag gillade aldrig biologi.
För mycket information om den mänskliga kroppen.
Jag försökte och ställde ett halvt dussin diagnoser
- innan jag hoppade av. - Jaså.
Då var jag lite av en hypokondriker.
Det här kräver koncentration.
Stör jag dig?
Jag tar en nypa luft.
Det måste vara floden hon såg.
Om hon talar sanning.
Bara för att det finns en Vålnad till, behöver hon inte vara pålitlig.
- Vad har du? - Färska spår. Det är han.
Tror du på det nu?
Jag tror att det finns mer än hon och Zaddik berättar.
Han är på väg uppströms.
Jag vill fråga en sak.
Om du kan bevisa för alla att jag talar sanning,
att Ellia inte behöver döda,
tror du att byborna skulle acceptera henne?
Det är det jag är rädd för.
Hur mycket vi än försöker övertyga dem
kommer de alltid att se henne som ett monster.
- Jag börjar bli gammal. - Du har gott om tid.
Man har aldrig så mycket som man tror.
När jag är borta, är hon ensam.
Jag har försökt lära henne
om kärlek och mänsklig vänskap.
Precis det hon aldrig kan få.
Jag vill visa dig en sak.
Jag sa inget tidigare, för jag ville inte väcka förhoppningar.
Det är ett retrovirus, något jag arbetat på.
Jag förstår inte.
Hur ska jag kunna förklara?
En del av Ellia är mänsklig
och en del kommer från något vi kallar iratus-insekten.
Det är den delen som gör att hon ser ut som hon gör
och som ger henne lust att döda.
Det är möjligt att vi med hjälp av retrovirus
kan få bort den delen, och bara ha kvar den mänskliga delen.
- Så hon är som du och jag? - Ja.
Men jag måste varna dig, retroviruset är ett experiment.
Det har bara testats på celler i laboratoriet,
och hittills utan framgång.
Jag hoppas att det vi får reda på genom din dotter
låter mig fullända det.
Vi har ett problem.
- Varför använde du inte radion? - Jo, men...
Häråt.
De ville vara med på jakten.
Hittar de Ellia, så dödar de henne.
- Sheppard, McKay här. - Vad är det, Rodney?
Byborna är ute
och de är inte på pick-nick.
- Är de på väg mot grottorna? - Inte just nu.
Då så. Gå tillbaka och ta det lugnt.
Vi förlorar tid.
Ellia?
Hon är inte här.
- Herregud. - Vad?
- Hon tog retroviruset. - Du sa att det inte är klart.
Inte på långa vägar.
- Vad gör det med henne? - Jag har ingen aning.
- Överste Sheppard, kom. - Varsågod .
Vi har ett nytt problem.
Ellia är borta och hon har injicerat retroviruset.
Varför då?
Hon måste ha hört oss.
Jag berättade för Zaddik att det kan göra henne mänsklig.
Ni måste hitta henne innan byborna gör det.
Ronon säger att vi är nära.
Tappar vi spåret nu, tar vi kanske aldrig Vålnaden.
- Rodney och jag hittar henne. - Var försiktiga.
- uppfattat. - Jag följer med.
- Stanna här. - Vart gillar hon att gå?
Gömställen eller favoritställen?
Hon går ofta iväg upp bland kullarna i flera timmar.
Fast jag inte gillar det.
Det är en början.
Jag tyckte det var galet när Ronon försökte spåra en Vålnad.
- Känns det bättre nu? - O ja. Mycket.
Far.
Ellia.
Vart tog du vägen? Jag gömde mig.
Jag ville inte att de skulle veta...
Veta vad då?
Varför tog du retroviruset?
För jag vill inte vara så här längre.
Jag hatar det jag är.
Om du hörde dr Beckett, så vet du att viruset inte är klart.
Jag hade inget val.
När de dödar den andra Vålnaden så kan jag inte låtsas längre.
Låtsas vad då?
Jag har velat berätta det.
Ditt serum fungerar inte, far.
Det har det aldrig gjort.
Det är omöjligt.
Det är två år sedan du...
...sedan senast.
Det var inte ditt fel.
Det var min idé. Jag behövde finslipa medlet.
Men det fungerade inte. Hungern blev...värre.
Vad gjorde du?
Jag är ledsen, far.
- Nej. Nej, det var den andre. - Det var vi båda.
Jag kände honom där ute.
Jag visste när han dödade, och jag gick ut samtidigt.
Nej, det är omöjligt.
- Ellia? - Håll dig borta!
Vad är det? Vad pågår?
- Låt mig hjälpa dig. - Nej!
Sheppard.
Här är hans läger. Han var här för mindre än en timme sen.
- Hörde du något? - Nej.
Inte jag heller.
Du gjorde dig besväret att rädda mitt liv.
Det vore synd att döda mig.
- Mår du bra, Rodney? - Toppen.
Retroviruset har visst motsatt effekt.
Det verkar så.
Herregud.
Men...
Ellia?
Stackars flicka. Du förtjänade inte det här.
Jag vet att en del av dig finns kvar.
Ellia, snälla. Det här är inte du.
Zaddik!
Hur är det? Ligg stilla.
Det var Ellia... men det var inte hennes fel.
- Här borta! - Kom!
Ni måste tillbaka till byn! Det är inte säkert här.
Vem är det?
Minns du inte mig?
Nej...det är omöjligt.
- Du togs av daimos. - Nej, far.
Far? Jag förstår inte. Är du hans son?
Levde min son, vore han 34 år.
Precis.
Det finns en till där ute.
Se vad den gjort med Zaddik. Jag tycker vi jagar den.
Ingen ska någonstans. Vi tar hand om det.
Håll er lugna.
Hur mår han?
Jag gav honom något mot smärtan, men skadorna är för svåra.
- Han klarar sig inte. - Det kan inte hända.
Det är inte möjligt.
Jag är ledsen.
Lägg inte skulden på Ellia.
Det var min idé.
Ni måste förstå att när jag hittade henne
hade jag just förlorat min fru och son.
Hon låg där, hjälplös.
Jag visste vad jag måste göra.
Som jag sa, i början levde hon på mat och vatten
som en vanlig flicka.
Sen kom hungern.
- Nej! - Det är ingen fara.
- Ta det du behöver. - Jag kan inte.
Jo, det kan du.
Hon tog det hon behövde från mig för att överleva...
...tills jag fulländat serumet.
Far?
Jag är ledsen.
Hon åt inte på någon efter det?
Nej.
Teyla, Ronon, kom. Resten stannar här.
Retroviruset verkar snabbt. Den mänskliga sidan är nästan borta.
Du sa att hon dödade den andre Vålnaden och räddade McKay.
Hon visste inte vad hon gjorde. Det var djurisk instinkt.
- Kan du göra något för henne? - Kanske vända på effekten,
om ni för hit henne vid liv.
Hon är också starkare och snabbare än alla Vålnader jag sett.
Toppen.
Och vi som trodde att du var död.
Det var enda sättet.
De hade aldrig accepterat oss,
och jag kunde inte lämna henne.
Varför?
Hon behövde mig.
- Överste, Beckett här. - Över.
- Zaddik är död. - Uppfattat.
Hon vet att vi är här.
Hon tittar på oss.
Ellia?
Vi vill hjälpa dig.
Dr Beckett kan göra dig bättre, men du måste komma med oss.
Vi ska inte skada dig.
Dö!
Hon fick ett slag i huvudet när det träffade henne.
- Stanna hos henne. - Sheppard!
Det är en order.
Teyla?
Vad hände? Var är överste Sheppard?
- Han följde efter varelsen. - Lät du honom gå ensam?
Han ville att jag stannade hos dig.
Jag mår bra. Gå.
Ska vi inte lyda hans order?
Ibland får vi göra undantag.
- Vem bestämmer det? - Vi.
Det duger.
Ellia...
Tvinga mig inte att göra det.
- Är du oskadd? - Ja.
Hon försökte äta av mig.
Hon tänkte inte låta oss ta med henne tillbaka.
Jag vet.